![](https://www.rad.sik.si/wp-content/uploads/2013/11/meni_ikona.gif)
![ocena ocena](https://www.rad.sik.si/wp-content/uploads/2013/07/stary.png)
![ocena ocena](https://www.rad.sik.si/wp-content/uploads/2013/07/stary.png)
![ocena ocena](https://www.rad.sik.si/wp-content/uploads/2013/07/stary.png)
![ocena ocena](https://www.rad.sik.si/wp-content/uploads/2013/07/stary.png)
![ocena ocena](https://www.rad.sik.si/wp-content/uploads/2013/07/star.png)
![](https://www.rad.sik.si/wp-content/uploads/2013/12/quotes.jpg)
![](https://www.rad.sik.si/wp-content/uploads/2013/12/quotes2.jpg)
Ironično je, so prebivalci otoka naposled avtorju radikalno odrekli gostoljubje prav zaradi romana, v katerem jih je ovekovečil. V prikazu značajev in zgodbe same je posegel po umetniški svobodi, kar so mu prebivalci prototipa vdovinega sina “Gusteljna” zamerili in nikoli odmerili.
Z zgodbo pa je postavljen spomenik otoku in otoški družbi, ker preživi in je v svojem bistvu zdrava. Prišlek Carlsson pa navkljub domiselnosti in bogatim izkušnjam na koncu odpove. Enostavno se mu računica ne izide. Mesto je prikazano kot zadušljivo in neprijazno okolje. Od tam prihajajo nezanesljivi obiskovalci.
Avtor se iskreno navdušuje nad domačo zemljo, zato je knjiga še danes priljubljeno berilo na Švedskem.
Tako, kot Cvetje v jeseni na Slovenskem. . .