Camino : mistika neVidnega sveta
![](https://www.rad.sik.si/wp-content/uploads/2013/11/meni_ikona.gif)
![ocena ocena](https://www.rad.sik.si/wp-content/uploads/2013/07/stary.png)
![ocena ocena](https://www.rad.sik.si/wp-content/uploads/2013/07/stary.png)
![ocena ocena](https://www.rad.sik.si/wp-content/uploads/2013/07/stary.png)
![ocena ocena](https://www.rad.sik.si/wp-content/uploads/2013/07/stary.png)
![ocena ocena](https://www.rad.sik.si/wp-content/uploads/2013/07/star.png)
Slovenj Gradec : samozal., 2015
255 strani
dokumentarna literatura, potopis, osebno doživljanje
preverite, ali je knjiga prosta (OPAC)
![](https://www.rad.sik.si/wp-content/uploads/2013/12/quotes.jpg)
Preprosta, iskrena izpoved popotnice o doživljanju njenega Camina.
![](https://www.rad.sik.si/wp-content/uploads/2013/12/quotes2.jpg)
Bojana Vranjek iz Slovenj Gradca je leta 2014 prehodila okoli 1.000 kilometrov dolgo pot po celotni Camino Frances (s startom v Saint Jeanu Pied de Portu v Franciji, čez Pireneje in do Atlantskega oceana v Finisterre in Muxio). Sama pot že od nekdaj velja za romarsko pot, kjer se posameznik zazre vase in tako spozna sam sebe. Spoznanja in občutke pa vsak dan zapisovala v popotniški dnevnik. Na osem tednov dolgem popotovanju se ji je odkrivalo marsikaj, kar ji je dalo nov vpogled za tančice življenja …
Zanimivo je, da knjiga ni lektorirana, saj je avtorica s tem želela doseči vse občutke prvobitne iskrenosti njenih vtisov s Poti. Pravi, da Camino ni načrtovanje, Camino je zaupanje. V knjigi so izredno dobri opisi “alberghov”, kar pomeni popotniških postojank ob Poti. Ona je namreč vedno imela srečo, da je dobila kakšnega prostega, saj si vnaprej ni delala rezervacij. Zelo natančno opisuje tudi kraje, mimo katerih je hodila in je tudi pripravljena pomagati komerkoli z različnimi nasveti, ki bi se na Pot podal. Zato na koncu knjige navaja njene kontaktne podatke.
Branje je sproščujoče in zanimivo, ki kar vleče.
Zanimivo je, da knjiga ni lektorirana, saj je avtorica s tem želela doseči vse občutke prvobitne iskrenosti njenih vtisov s Poti. Pravi, da Camino ni načrtovanje, Camino je zaupanje. V knjigi so izredno dobri opisi “alberghov”, kar pomeni popotniških postojank ob Poti. Ona je namreč vedno imela srečo, da je dobila kakšnega prostega, saj si vnaprej ni delala rezervacij. Zelo natančno opisuje tudi kraje, mimo katerih je hodila in je tudi pripravljena pomagati komerkoli z različnimi nasveti, ki bi se na Pot podal. Zato na koncu knjige navaja njene kontaktne podatke.
Branje je sproščujoče in zanimivo, ki kar vleče.